Pozdrav.
Pozdrav svima.
Pozdrav.
Hvala. -Hvala. Slijedi u ovoj epizodi koju nikad nećete zaboraviti.
Richard upravlja palicom,
James sjedi i pjevuši u autu,
a ja parkiram ispred katedrale.
Puno hvala. -Uzbudljivo.
Ova epizoda se bazira na Fordu.
Zato što smo bili zapanjeni čuti da planiraju prekinuti proizvodnju Mondea.
To su ogromne vijesti.
U Britaniji je gubitak Mondea kao gubitak Kraljevske obitelji.
Ako se to dogodi, netko će snimiti dokumentarac o njima.
Zato smo odlučili da će Grand Tour ovaj tjedan napraviti dokumentarac
o smrti Fordove limuzine srednje veličine.
Jako uzbudljivo.
Priča o Mondeu počinje davno dok je svijet bio crno-bijeli, s ovime,
Ford Cortinom.
Ovo je Postanak, prvo poglavlje u vjerojatno najvažnijoj knjizi
britanske automobilističke povijesti.
Pojavio se 1962. i osim po CND stražnjim
svjetlima nije bilo ni po čemu poseban.
Nije bio revolucionaran kao Mini. Samo obična obiteljska limuzina.
Ford je odlučio da bi bio uočen, napast će svjetske trkaće staze.
To je značilo stvaranje sportske verzije. Prvi brzi Ford na svijetu.
Ovo je ono što su smislili.
Život ne postaje bolji od ovoga. Cadwell Park, sunčani dan,
Lotus Cortina Mk1.
Auto je zakon.
Imao je revolucionarni 1,6-litreni motor s dvije bregaste.
Zvuči poput ubojice bijesnih pčela.
Vrtio se kao lud. Sve do 8000 okretaja.
I proizvodio je 105 KS.
Vau!
Rezultat su bile spektakularne performanse.
Cestovna verzija je išla 173 km/h, a trkaća 232 km/h.
U to doba to je bilo kao sa svemirskog broda.
I najbolje od svega, ako ste ga stvarno stisnuli,
podigao bi se prednji kotač u zavoju.
Mana je što je loše kočio i imao je jako slabo držanje.
Bio je luđak s preupravljanjem.
Usto je bio iznenađujuće krhak.
Iz automobilskog časopisa su ga vozili godinu dana. 47.000 km.
U tom razdoblju promijenjeno je šest stražnjih osovina
i tri kompleta stražnjeg ovjesa. I vjerojatno cijela gomila poluosovina
zato što su ih pravili od čokolade. Ali nije bitno
zato što Lotus Cortina nije osmišljena da traje čitavi vijek.
Osmišljena je da traje oko 40 minuta.
Zato što su toliko dugo trajale utrke.
Ranih 60-ih, utrkivanje limuzina u Britaniji je bio
gotovo najuzbudljiviji auto sport kojeg je svijet vidio.
Ogromni američki Fordovi bi bježali na ravninama,
a u zavojima vojska Minija bila bi im iza leđa.
To je bio predivni, uvrnuti kaos.
Ali kad se prašina slegnula, Lotus Cortina je pobjeđivala.
Osvojila je prvenstvo 1964. godine
i nije samo zasjala na stazama.
1966. pobijedila je u Britanskom reliju.
Jednu su čak vozili po bob stazi u talijanskom odmorištu
po kojem je Cortina dobila ime.
Ovako izgleda poznata bob staza iza volana svjetski poznate Cortine.
U tom trenutku u povijesti, racioniranje je tek dozvoljeno Rolling Stonesima.
Suknje su bivale sve kreće, a razne super stvari su se odvijale skrivene.
Čarobna Cortina savršeno je uhvatila raspoloženje tog doba.
Bilo je uzbudljivo. Prvi auto ikada zbog kojeg
se običan obiteljski čovjek osjećao posebnim.
Kao da nije samo običan ugnjetavan radnik.
Ista priča je bila i s drugom generacijom Cortine. Kao i s trećom.
Rezultat je bio spektakularan. Jedan od tri auta prodanih u VB bio je Ford.
Jedan od deset prodanih bila je Cortina. Svi s kojima
sam pričao dok sam pripremao prilog rekli su isto.
O, da, moj tata je vozio takav auto.
Čiji otac od snimateljske ekipe je vozio Cortinu? Pogledajte. Svačiji.
Osim redatelja koji ima dva prezimena, njegov tata je vozio Range Rover.
Stvar je u tome, ovo su bili daleko najprodavaniji auti ikada u Britaniji.
Naravno, Ford se nije koristio samo seksizmom i smiješnim
držanjem kako bi stvorio ime za svoju obiteljsku limuzinu.
Bilo je i važnih poslovnih stvari.
Kasnih 1960-ih, ako ste u Britaniji zaradili
3000 funti godišnje, vlada bi vam uzela 41% poreza.
Da bi to izbjegli, većina tvrtki je radnike plaćala malo manje,
ali da bi nadoknadili razliku, davali su im auto.
A on nije bio predmet oporezivanja.
Ford je to uočio i smislio različite razine opreme
koje bi odgovarale tipičnoj upravljačkoj strukturi.
Osnovni model je bio za prodajne predstavnike.
L je bio za menadžere prodaje.
Postojao je i XL model sa satom i pretincem
koji se može zaključati za direktora prodaje.
Moćni GT bio je za direktora.
Fordovo stavljanje oznaka doslovno je promijenilo sustav klasa u Britaniji.
Prije smo sudili ljude po tome kako drže nož i vilicu,
i kažu li toalet ili zahod. Ali nakon što je Cortina došla,
to se baziralo po onome što piše na poklopcu prtljažnika.
Naši očevi su razumjeli što te oznake znače. A bome smo i mi.
Pridružite mi se u Doncasteru izvan moje stare škole.
Jasno se sjećam kada sam izašao kroz ona vrata jednog popodneva 1969.,
prošao sam ovuda i zaobišao ovaj stup
i uočio sam da je ondje parkiran jantarno zlatni 1600E.
Isti kao onaj. A u njemu je bio moj tata.
To je bilo nemoguće.
E verzija je bila najbolja po svemu.
Imala je četiri brojčanika na drvenoj upravljačkoj ploči.
Imala je kožni i aluminijski volan.
Izvana je imala Rostyle felge i prednje maglenke.
Bila je predivna i čudesna i neopisivo uzbudljiva.
I sad se jasno sjećam kako sam se osjećao.
Doslovno sam pokleknuo.
Sad mi se diže kosa na vratu
potpuno isto kao i tog jesenjeg dana prije 50 godina.
Sjećam se i kako sam jako zagrlio tatu zato što sam bio jako ponosan na njega.
Vozio je E! E je bio za direktore.
Moj tata je imao 1600E.
To je značilo da je bio bolji od vojvode od Edinburgha.
Nekoliko godina kasnije u južnom Walesu, dječak po imenu James May
doživio je posve isto.
Bio sam u kući Andrewa Jonesa koja je bila malo dalje od naše
kad je došao njegov tata i rekao da je moj tata upravo došao kući u novom autu.
Izašao sam i pored rubnjaka je bila parkirana
potpuno nova Cortina GXL.
Pomislio sam, To ne može biti tatin novi auto.
Ali bio je.
To je bila posve nova Cortina Mk3.
Pošto je to bio GXL model, imala je kromirane lajsne na masci
i krov od vinila. I 4 pomoćna brojčanika koji su bili nagnuti prema vozaču.
Imala je i brojač okretaja, a prije ga nikad nisam vidio.
Ali kad sam ga pogledao,
odjednom sam postao svjestan da moje tijelo može proizvoditi spermu.
Nažalost, nisu sva djeca u Britaniji bila sretna poput Jamesa i mene.
Zato što su neka bila rođena u Birminghamu.
Tu niste mogli imati Ford zato što je to bio dom British Leylanda.
Odrastao sam ovdje u ovoj ulici. Sjećam se dana kad je tata došao kući
s novim autom. Molio sam se da to bude Cortina. Doslovno sam se molio.
Ali nije bila.
Bila je to pogrbljena vreća razočarenja
po imenu Austin Allegro karavan.
Čak nema ni četiri vrata. O čemu je moj otac razmišljao?
Zašto nam je to napravio? Pao sam na dječja koljena,
zabacio sam glavu i zavijao prema nebu. Ptice širom Birminghama su poletjele.
Jelen u Stratfordu na Avonu je pogledao gore. To je bila moja muka.
To je bio vrh. Ovo! To je bilo najbolje što smo mi Hammondi mogli kupiti.
Živjeli smo u predgrađu. Ljudi su stalno ovuda prolazili.
Vide tvoj auto. Sude ti po tome imaš li bunar ili vrata.
Mi smo imali ovo na našem prilazu! Tako da ga ljudi mogu vidjeti.
Pošto je moj tata imao GXL, dobio je servo kočnica
i alternator kao standardnu opremu.
Žao mi je što stalno pričam o GXL-u, ali tata mog
prijatelja Lonniea je imao samo XL. On je bio šljam.
Išao sam pješke iz škole. Ne zato što sam želio vježbati
nego zato što bih radije hodao, skakao ili puzao 50 km
nego da me vide da sjedam u to.
Ovakvi auti, mračne tajne poput ovoga,
vrebaju u čovjekovoj prošlosti i stvaraju serijske ubojice i psihopate.
Pravo je čudo što ja nisam postao takav.
Nisam ljutit zbog toga što sam nizak ili rođen u Birminghamu,
nego ovo! Ti si kriv!
Mogao sam biti super, mogao sam imati dostojanstvo, društveni položaj.
Mogao sam biti bitan, ali ti su došao u moj život.
Moj tata je kupio Cortinu Mk3 jer je imao troje djece
i želio je da budu sigurna. Znao je da će biti sigurna
zato što je Ford snimio film u kojem je to rekao.
Unutra su medvjedići i palice za golf, imamo trkaći auto.
Ako to ne nosite, a imate veću obitelj, možete i njih povesti.
Čak i s petero djece otraga možete opušteno voziti sigurni u spoznaji
da su u četverovratnoj Cortini sa sigurnosnim bravama za djecu.
Nikad prije nisam vozio ovaj auto i, iskreno, nikad nisam ni želio
zato što bi to bilo kao da upoznajem heroja iz djetinjstva.
Ali sviđa mi se.
Sad možeš bolje vidjeti. Što je s ovim? To je to.
1974. je redovito nestajalo struje zbog štrajka rudara
i nismo mogli raditi apsolutno ništa u posve mračnoj kući.
Znao sam izaći i sjesti u tatin auto i pretvarati se da ga vozim
što je bilo super. Barem zbog toga što sam mogao
upaliti svjetlo, što u kući nije bilo moguće.
Svjetla.
Prije sam volio nestanke struje.
Izvan Birminghama stari i mladi bili su zaljubljeni
u Fordovu četverovratnu limuzinu.
Zbog te ljubavne afere Ford je u
Britaniji prodao Cortinu svakih 47 sekundi.
U 20 godina prodali su ih 2,6 milijuna.
British Leylandu je trebalo duplo više vremena
da proda upola manje Minija.
Cortina je postala dio Britanije.
Bila je dušik našeg postojanja.
Ali 22. srpnja 1982.
Ford ju je prestao proizvoditi.
I to je kraj priče.
Tužna priča o Cortini. -Da. -Ali je odlična priča. -Nastavlja se.
Osjećaš li se bolje? -Da, pomalo. -To je dobro.
Želio sam nešto učiniti. Čiji otac je posjedovao Cortinu?
Pogledajte to. Zapanjujući broj.
Nevjerojatno. -Da. Pojasnit ću ovo.
Ford je prodao 2,6 milijuna Cortina.
Austin je prodao 57.000 Allegro karavana. To je sve.
Šteta što ga je i tvoj tata posjedovao. -Posve si u pravu! Uništio mi je život.
Kasnije ćemo nastaviti priču o Fordu. Vrijeme je da izvadimo
plastičnu vrećicu čavrljanja kako bi pokupili pseća govna rasprave
s pločnika Ulice razgovora.
Ne znam. Ne znam. Što god to bilo.
Usprkos nevjerojatnoj atraktivnosti te najave,
ovaj tjedan nemamo vremena za tradicionalnu Ulicu razgovora. -Ne.
Uključeni smo u važno stvaranje dokumentaraca. -Tako je.
Zbog toga bih želio razgovarati o branicima u boji vozila.
Mislim da bi trebao. -I hoću. U prošlosti
kad ste se vozili po autocesti i približi vam se auto
koji ima branike u boji vozila, a vi imate obične crne branike,
znali ste da se morate skloniti. -Bili su bolji od vas.
Bili su bolji od vas zbog toga. -Što kad ste se vozili po autocesti,
pogledate retrovizor, a auto iza vas ima naslone za glavu?
Ja sam na naslone za glavu prije gledao kao što ljudi sad gledaju superjahte.
Bili su jednostavno nedostižni. -To su bili simboli ranga.
Ako ste imali šiber bili ste car.
A što ako je to bio električni šiber? -O, moj Bože!
Vjerojatno si bio iz svemira. Svemirski car!
Pokušat ću to objasniti na način da mlađi od 40 mogu razumjeti.
To je isto kao na poslu kad vam šef kaže, "Smanjit ćemo vam plaću,
ali dobit ćete mobitel. S tim mobitelom možete obavljati pozive
i ako dvije godine budete naporno radili, dobit ćete iPhone L.
S njim ćete moći slati SMS-ove. A ako ostanete s nama 30 godina
i ništa ne pogriješite, možete dobiti iPhone GXL."
Nemam pojma koja je ovo verzija.
Je li to 7, 8, 9? Ne znam. -Ne znaš.
U 70-ima bi znao jer bi imao kromiranu GXL oznaku na sebi.
Da i kromirane lajsne i maglenke. -Tako je. -To su bile oznake ranga
i svi su ih mogli vidjeti. Živjeli smo u takvom svijetu.
Kad je moj tata imao 1600E, imao je malu udubinu sprijeda.
Lokalni Fordov servis zamijenio je oštećenu masku s onom
s modela 1600 Super. Moj tata je rekao da nije bitno.
Ali bilo je bitno! To je bilo važnije od Vijetnamskog rata!
Bio si javno ponižen. -Ljudi su govorili da to nije 1600E. To je 1600E!
"Samo ste stavili maglenke." Nismo! To je taj model! -To su bile bitne stvari.
Doista jesu. -Ti si imao 1600E?
Jesam. Deset godina nakon što je tata prodao svog, ja sam kupio takav.
Svaka čast, baš maštovito. -Kaže čovjek čiji je prvi auto bio...
Toyota Corolla? -Bila je limuzina.
Ja sam modificirao svoj 1600E.
Stavio sam značku Debbie Harry nasred volana.
Vrata obložena krznom. Sportska sjedala.
I kromirani sportski filter zraka za koji sam prijateljima rekao
da daje dodatnih 40 KS, ali nije.
Ali to sam rekao prijateljima. -Znaš li što si učinio s tim? -Što?
Time što si ugradio te dijelove nazvao si se časnik Jeremy Clarkson,
a nisi to bio. -Ima istine u tome. -S krznenim vratima si ometao sustav klasa.
Ali ne zaboravimo da si ti modificirao svoju
Corollu tako što si se zabio u Volvo. -Tako je.
To mi je bio prvi sudar. -Prvi od mnogih. -Da, u redu.
To ti je postavilo cilj u životu, zar ne? -Naučio sam to.
Volim se sudarati, zarađivat ću od toga. Evo me opet. -I jesam.
Točno.
O, Bože.
Ja u stvari nikad nisam posjedovao Ford. -Nikada? -Ne.
To je kao da kažeš da nikad nisi imao vlastitu olovku.
Nikad nisam kupio markicu. -Čak sam i ja imao Ford. -Stvarno?
Nakon što sam napustio Birmingham, nastavio sam dalje i imao sam ih dva.
Ali u istom autu. Bio je od dva različita auta.
Bio je potpuno beznadan. -Jesu li polovice bile iste boje?
Kad sam ga kupio bile su prilično slične.
Ovo baš nije Ulica razgovora. -Ne. -Više je Staza sjećanja.
Sad se moramo vratiti na Cortinu. -Tako je.
Kad je prekinuta proizvodnja 1982., Ford nije odustao od ideje o prodaji milijuna
limuzina srednje veličine. Smislili su joj zamjenu.
Zvala se Sierra. Evo slike.
Za početak, bila je prilično loša, zar ne? -Da.
Kad je izašla svi su govorili da mrze futuristički, aerodinamički oblik.
Rekli su da grozno izgleda, kao plijesan na želeu.
I onda su svi shvatili da aerodinamika ne radi.
Ispostavilo se da je bilo u redu na ravnome, ali kad je udari bočni vjetar
ili kad zaobiđete kamion, znala bi se zaljuljati kao pijanac.
Drugi problem je bio što su ga prodavači mrzili zbog plastičnog prednjeg kraja.
Ako ste doživjeli nesreću, sve bi se vratilo u prvobitni oblik što je super.
Ali niste znali da je sve iza razbijeno u komadiće.
Ford je odlučio da postoji samo jedan način da se svi zaljube u njihovu
novu limuzinu srednje veličine. Bilo je to nešto što su prije radili.
Napravili su brzu verziju.
Ovo je ono što su smislili.
Sierra RS Cosworth.
Auto koji je mogao voziti 240 km/h.
Bila je to 1986. Puno auta je moglo voziti 240 km/h, ali ne i Ford.
To je bilo ludilo. Iz BMW-a i Mercedesa nisu mogli vjerovati.
To je bilo kao da vrtlar uđe u salon i izbije barunu zube.
Plemićku klasu je rasturio ovaj obični radnik.
Sierrina snaga dolazila je iz Coswortha.
Britanski proizvođač motora čiji najpoznatiji V8 u F1
odnio je zapanjujućih 176 pobjeda.
Uzeli su motor od lijevanog željeza iz limuzine
i ugradili mu aluminijsku glavu s dvije bregaste, turbo veličine kante za smeće
i pretvorili su ga u remek-djelo.
Sagrađen je da bude jako izdržljiv. Kao što se i vidi.
Zanimljiva stvar kod ovog motora je kad ga pobliže pogledate,
vidjet ćete još jedan red injektora koji nisu nigdje spojeni.
Ugrađeni su jer su iz Forda znali da će biti potrebni
kad budu radili ono što uvijek rade s njihovim obiteljski autima,
idu se utrkivati.
S uključenim drugim injektorima i ugrađenim većim turbom,
trkaći auti su proizvodili ogromnih 525 KS.
Bili su nezaustavljivi.
Ford Sierra Cosworth, najbolji trkaći auto dana.
U svoje doba Sierra je osvojila 84% utrka na kojima je nastupila.
84%.
To ga čini najuspješnijim trkaćim autom ikad proizvedenim.
Volio bih upoznati vozača koji se utrkivao s njom i nije pobijedio.
"Imao sam apsolutno najbolji auto za to i svi su pobijedili u njemu osim mene.
Otpušten sam, zar ne?"
Kako bi cestovni svemirski brod uglavnom išao u pravom smjeru
dobio je pojačani ovjes, diferencijal s ograničenim proklizavanjem,
i njegovu najpoznatiju značajku...
Ogromni stražnji spojler. Taj spojler govori sve o Cosworthu.
U usporedbi s odraslim stvarima iz Mercedesa i BMW-a,
to je kao da kaže, Gonite se! Briga me što mislite o meni.
Ali spojler je bio tu s razlogom, da stvara potisak.
Prema riječima ljudi po imenu Gav iz svake gostionice u državi,
to je značio da Sierra može voziti naglavačke po stropu tunela.
Nisam siguran u to. I dalje je prilično živahan.
Izvlači ono najgore od vas. Poput jako lošeg prijatelja.
Onaj kojeg volite, ali nikome nije drago da se družite s njim.
Cosworth je pretvorio Sierru u jedan od najpoželjnijih auta na svijetu.
Pošto je koštao samo 17.000 funti, 6000 manje od BMW-a M3,
lokalni graditelj si ga je mogao priuštiti.
Međutim, iako su svi željeli Fordovog najnovijeg heroja radničke klase,
nisu svi bili spremni platiti za njega.
Lopovi... -Lopovi... -Lopovi u ukradenoj Sierri Cosworth...
...voze se po naselju u Newcastleu.
Vozilo visokih performansi omiljeno je kod lopova.
Kasnih 80-ih krađa auta doživjela je ogroman skok,
a Cosworth je bio na njezinom vrhuncu.
Ovo je bio auto s performansama superauta i bravama kao na šupi.
Ako ste imali pet sekundi i odvijač i vi ste mogli imati Sierru Cosworth.
I štogod da ste učinili, policija vas nije mogla uhvatiti.
Iz Forda su pokušali to riješiti skinuvši spojler
i stavivši moćni motor u smirenu, četverovratnu karoseriju
kako bi napravili ovo, Sierru Sapphire Cosworth.
Ali nije uspjelo.
Ako ništa drugo, kriminalci su bili zahvalni. Hvala, stražnja vrata.
Sad momci mogu lakše ući nakon pljačke banke. Ali naposljetku... Što?
Zaboga!
Stvari su se toliko pogoršale ranih 90-ih da je bilo 5,5 puta vjerojatnije
da će ukrasti Sierru Cosworth nego neki drugi auto.
Puno vlasnika je prijavilo da ih kriminalci prate
i čekaju da parkiraju kako bi ukrali auto.
Time se gubi zadovoljstvo posjedovanja auta.
Iz Forda su postali toliko očajni da su spustili cijenu Coswortha za 7000 funti,
na vrijednost Fieste kako bi pokrenuli stvari.
Čak ni to nije uspjelo.
Bilo je puno prijava Cosworthovih vlasnika koji su dobili
cijenu police auto osiguranja veću od vrijednosti auta.
Naposljetku je osiguranje Sierre Cosworth postalo ne samo
skupo nego i nemoguće. Nije ih bilo moguće osigurati.
Ali tada to više nije bilo bitno.
Sierra Cosworth je odradila svoj posao. Kao i Lotus Cortina 25 godina ranije
tako što je učinila da obična obiteljska limuzina postane nemoguće cool.
Počeo sam sliniti. -Legendarni auto. -Stvarno legendaran.
Slinio sam gledajući ovo. Stvarno sam volio,
obožavao sam Sierru Cosworth. -Bila je genijalna. -Nevjerojatna.
Ali morao sam odraditi još malo dokumentarističkog rada.
Cosworth nije bio najvažnija stvar kod Sierre. Najvažnija stvar bila je
da je Sierra promijenila Laburističku stranku. -Stvarno? -Zaista jest.
Mladi Tony Blair bio je u predizbornoj kampanji i vidio je
čovjeka kako pere Sierru na prilazu pa mu je prišao.
Politika Laburističke stranke onda i sada
bila je izvući čovjeka iz njegovog auta i vratiti ga u autobus.
Tony Blair je shvatio da se taj čovjek ne želi voziti autobusom.
Želio je bolju i bržu Sierru, onu s naslonima za glavu.
Otišao je i stvorio Novu laburističku stranku zbog tog razgovora.
A zatim je započeo ilegalan rat.
Istina je.
Učinio je to. -Tako je.
Napravio je te dvije stvari. -A da se vratimo na auto?
Dobra ideja. Moramo saznati koliko je brz... Da vidim
mogu li to ispravno izgovoriti. Cozzer. -I dalje znaš.
Cozzer. Znate na što mislim? Cozzer. Da vidimo koliko je brz na Eboladromu.
Kreće nježno, a zatim blago proklizavanje kotača dok se turbo budi
i katapultira ga u Nije.
Mijenjanje brzina kao u 80-im i puno naginjanja na mekim oprugama iz 80-ih.
Pogledajte to! Vozi ga kao da je ukraden
što bi prije 30 godina i bilo tako. Malo predupravljanja u Vašoj reklami.
To se ne viđa u modernim autima.
Izlazi iz turbo rupe dok se vraća po Nije.
Ovo neće biti najbrži auto kojeg smo vidjeli,
ali kladim se da Abbie uživa u njemu.
Jako kočenje kod Staričine kuće. Hrva se dok ulazi, uredno prolazi
kroz desni pa lijevi zavoj. I ponovno pritišće gas prema Trafostanici.
Motor koji vrišti, "Hej, Gary!"
Koči, zabacuje ga kao vozač trkaćeg auta.
Ostalo je još samo Polje ovaca. Nema puno drame i prolazi kroz cilj!
Izgleda super, jako uzbudljivo. -Očekivao sam da će žestoko skrenuti.
Drifta s pogonom na sve kotače kao i Lotus Cortina.
Pogledajmo koliko je brza bila Abbie po Eboladromu.
Da vidimo vrijeme. Brža je nego što sam mislio.
Što je? -Brža je od Lamborghinija.
Rekao sam ti da je spor. Sporiji je od Ford Sierre.
Zanimljiva stvar je da je brža od Ford Fieste ST200,
a oboje su snažni oko 200 KS. -Mislim da to pokazuje da
unatoč svim unaprjeđenjima ovjesa i guma,
ne možete pobijediti nešto s ogromnim turbom.
Točno. -Ogromni turbo odrađuje posao.
Mogu li se vratiti našem dokumentarcu? 1993. Ford je prestao praviti Sierru
i odlučio je primijeniti ideju koja je
revolucionalizirala Britaniju na cijeli svijet.
Smislili su nešto što su nazvali Svjetski auto.
Nešto što nije bilo za sve ovdje, nego za sve posvuda.
Nazvali su ga Mondeo. Postigao je nešto
što nije uspjelo niti jednom autu u povijesti.
Tokom godina, Richard, James i ja vozili smo gotovo svaki auto ikad napravljen.
Živopisno smo opisivali mnoge od njih,
slinili smo oko njihovog stila,
ili zbog njihovog držanja,
ili načina na koji su nas uzbuđivali.
Nevjerojatno je da postoji jedan auto koji nam se svima sviđa.
Ovaj. Mondeo ST karavan.
Postoje mnogi auti koji se nikome od nas ne sviđaju.
Tako je. -Nissan Juke. -Mrzim ga. Buba.
Dobro si se sjetio Bube, svi je mrzimo. -Nissan "Quashquai". -Točno.
Audi Q5. -Ne sviđa mi se. -Svi ga mrzimo.
I Q7. -I Q7. Svi ga mrzimo. -Jaguar X-Type. -Da, i njega svi mrzimo.
Novi Land Rover Discovery. -Da.
BMW X3. -Da. -Mini Countryman. -O, da! -Svi ga mrzimo.
Ustanovili smo da postoje mnogi auti koji se nikome od nas ne sviđaju.
Ali auti koje volimo? -Ovaj.
A Subaru Legacy Outback? -Ali prednji diferencijal je smeće.
Ne možeš proći kroz zavoj kad sporo voziš. To je malo naporno.
Ostao je samo ovaj auto? -Da. -To je to.
Znate što se meni sviđa? Brz je, ali je i dalje udoban.
Sjedala su super, i dalje je dobar za vožnju. Na radi groznu buku,
civiliziran je. -Sviđa mi se što je to pravi praktični karavan.
Ima ogroman prtljažnik i Ford je na njega ugradio pet vrata.
Na to nisu razmišljali u Austinu kad su pravili Allegro. -Istina.
Meni se sviđa brzina. -Koje iznenađenje.
V6 motor, 200 KS.
0-100 km/h za 7 sekundi. Maksimalna brzina 240 km/h.
Ne izgleda tako, ali brz je kao Cosworth.
A kad su ga pretvorili u ST220 2002. godine,
i dalje je dobro izgledao.
Trebali su ga prodati u milijunima primjeraka. Ali postojao je problem.
Ovo.
Prvi tzv. monovolumen, Toyota Picnic.
Kad je predstavljen 1996. svi smo mu se smijali zato što se činio jako glup.
Zašto nazvati auto po nečemu što možete raditi u njemu? Piknik.
Nisu imali Toyotu Zubar, zar ne? -Honda Odlazak u trgovinu.
To je obična stvar, ništa uzbudljivo. -Volkswagen Dogging.
Glupa ideja. -Jadno.
Košta isto kao Mondeo, ali je malo viši.
U slučaju da ti iznenada glava naraste. -Je li u to doba bila moda
nositi viktorijanske šešire? -Nije. -Onda nema opravdanja za to.
Osim ako nemate šubaru zalijepljenu na glavu.
Ne postoji drugi razlog.
Razmislite o šteti koju je to nanijelo djeci.
"Dođite vidjeti novi auto, djeco!"
To je samo Picnic! -To... To je naš auto.
Odvratan je! -Sumoran je.
"Ima velike prozore pa će me ljudi vidjeti unutra."
Na njemu piše, Zabavno obiteljsko vozilo. -Što je zabavno kod njega?
Nije zabavnije. -Kad se pojavio mislili smo da će biti prolazna stvar
kao like culottes hlače, ili pečeni sir, ili kroksice ili tetovaže.
Nešto za što pomislite da je zabavno,
a onda pet minuta kasnije shvatite da je to ludost.
Ali ne. Idiotska ideja visokog auta postajala je sve popularnija.
Renault je izdao svoju verziju koju je nazvao Scenic.
Uskoro su svi imali svoje modele. Mazda, Fiat, Vauxhall, svi!
Razmisli o onome što si započeo, gade! Zaslužuješ to i dobit ćeš ga.
I dobit ćeš još.
Novi auto je super stvar, ali ne kad je kao ti! Ostao ti je retrovizor.
Razmisli koliko si života uništio.
Ti si Allegro karavan modernog vremena i zaslužuješ ovo.
Da bi stvari bile još gore za Ford, 2000. godine britanska vlada
odlučila je da se službena vozila oporezuju kao dohodak.
To je značilo da su ljudi morali kupovati vlastite aute.
Mnogi su na to odgovorili tako da uopće nisu kupovali aute.
Pošto su kamate bile jako niske, bolji izbor je bio lizing.
A ako ćete tako uzeti auto, zašto ne bi kupili BMW?
Ili Mercedes?
Kako je propadanje bilo sve jače,
Ford je promijenio mišljenje i postao ozbiljan u auto utrkama.
2000. godine osvojili su prva tri mjesta u Britanskom prvenstvu.
Sva tri Forda bila su u prvom redu na startu utrke.
Naredne godine prodaja Mondea je malo porasla.
Fordovi vozači su na podiju... -Ali onda su se prestali baviti utrkama.
Monovolumeni su nastavili dolaziti, lizing Mercedesa je postajao jeftiniji,
a učinak toga na Ford bio je zaprepašćujuć.
1994. prodali su 127.000 Mondea u Britaniji.
2017. to je palo na 12.000.
85% od tih 12.000 bila je flotna prodaja. Rent-a-car tvrtke i policija.
To znači da je samo 1900 Mondea prodano privatnim kupcima.
Da, ljudi koji su ga kupili. -1900.
Kad bolje razmislite, Ford ima oko 500 auto kuća u Britaniji.
Svaki od njih uzme dva Mondea godišnje? -Da, kao testna vozila.
Govorimo... -Govorimo o 900 auta.
900 ljudi je reklo da će ga kupiti vlastitim novcem. -Da, 900 ljudi.
Prije su ih prodavali 127.000 godišnje. -Zadivljujuća činjenica. -Znam.
U Americi prodaja ide toliko loše da će ga ove godine povući iz salona.
Predviđa se da će ubrzo nakon toga biti povučen i iz ostatka svijeta.
Kad se to dogodi Britanija će izgubiti puno više od običnog auta.
Mondeo nikada nije bio otmjen ili spektakularan,
nikada nije pobijedio na Le Mansu, nikada nije osvojio Nobelovu nagradu,
nije napisao Plodove gnjeva.
Bio vam je prijatelj, netko s kim ste uživali otići u gostionicu.
Evo u čemu je stvar. Kad netko otmjen ili spektakularan kao primjerice
Mick Jagger umre, to će biti tužno.
Ali kad vam prijatelj umre, to je srceparajuće.
Kako bi ovom autu pružili ispraćaj koji zaslužuje,
rezervirali smo Linkolnsku katedralu.
I pozvali smo istomišljenike da odamo počast njegovoj smrti.
Ovo će biti sprovod za prijatelja.
Već se pojavilo dosta ljudi. Pogledajte.
Velika je, zar ne? -Veoma.
Ovo je 250 godina bila najviša građevina na svijetu.
Što mislite koliko ljudi će se pojaviti? -Danas je utorak popodne.
Možda ih dođe 50. -Ne, mislim da će ih biti stotinu.
Stotinu bi bilo lijepo. U stvari, bilo ih je puno više od stotinu.
Došlo je toliko ljudi da je nastao krkljanac u prometu u Lincolnu.
I morali smo početi s misom prije nego su svi stigli.
Ford, Ford.
Jako tužno.
Jako tužno, ali to nije jedina britanska
automobilistička institucija koja dolazi do svog kraja.
I mi smo na kraju.
Ovo nije samo zadnja epizoda u sezoni.
Žao mi je, emisija kakvu poznajete je gotova.
Sa stazom, publikom, nama trojicom i s jako lošim sakoima svakog tjedna.
Ovo je zadnja epizoda. -Tako je.
To je tužno, ali radimo ovo zajedno 17 godina.
16. -Ti si zakasnio. -Žao mi je. -Zakasnio je.
Usprkos tome, osjećamo da je došlo vrijeme da nastavimo dalje. -Da.
Problem je što ne možemo napraviti tako
značajnu najavu i samo odšetati iz šatora.
Ne možemo. Složili smo montažu stvari koje smo radili
ne samo na Amazonu nego i s našim bivšim poslodavcem na BBC-u.
Slijedi snimka.
Ovo će trajati čitavu vječnost.
Evo ga.
Moj Bože. -Ispala mu je mrkva.
Snaga! Snaga, hajde! -Moraš pustiti...
Gledajte ovo.
O, da!
Idemo! -Hajde!
Sveca ti.
Nalazimo se na samo rubu bezveznog brbljanja.
Jesam li mrtav?
Ne mogu vjerovati da gledam u...
Ovo bi moglo gadno završiti.
Sudario sam se!
Sad znam kako je biti Richard Hammond. Dobro izgleda.
O, moj Bože!
Činjenica je...
Sranje! Oprosti. -Što ste to vas dvojica odjenuli?
Gadovi!
O, ne!
SAD! SAD! SAD!
Jako sam uplašen.
Vidimo se tamo.
Sranje.
Prešli smo dalek put!
Je li to u redu?
Hvala.
Hvala. Iskreno, dobro smo se nasmijali. -Jesmo.
Bilo je genijalno, zar ne? -Sve je genijalno.
Malo razmišljam. Imali smo kravu na Camaru. -Da. -Neuništivu Toyotu.
Da. -Olivera. -Pješčane buggyje po dinama.
Vožnja niz skijašku stazu je bila jedna od najboljih stvari koje sam radio.
Parenje mog konja s tvojim dok smo... -To mi se nije baš svidjelo.
Njegov pad s konja. -Da. -Njegov pad s motora. -To je uvijek bilo smiješno.
Najbolje od svega u svim godinama zajedničko rada bilo je
svaki put kad je netko pao, nikad nije bilo suosjećanja.
Samo bi prasnuli u smijeh. "Ozlijedio se!"
Cijelih 17 godina vaše kolege nije bilo briga.
Ima li netko od vas lijepe uspomene? -Kad je James pao i udario se u glavu.
Kad se James udario u glavu u Siriji, to je bilo urnebesno.
Barem se ne sjećam toga. -Kamperi. -Što?
Kamperi. -Općenito kamperi. -Beskrajni kamperi. Nema raspadnutih krava.
Spitfire! -Spitfirei su bili dobri. -Sjedenje u Spitfireu i
gledanje svojih kolega koji su također u Spitfireima...
Vijetnam. -O, da. Mrzio sam Vijetnam.
Meni se svidio. -Svidio mi se Vijetnam, ali nije vožnja motorom.
Talijanski superauti. -Vozili smo talijanske superaute.
Ono kad smo vozili jeftine. -Jeftine? Raznio sam Maseratijev stražnji
kraj kroz vjetrobran tvog Lamborghinija. -Doslovno si bacio motor na mene.
Da, doslovno sam mu bacio motor u glavu. -Sve je bilo epski. -Robin Reliant.
Nemojte stati. -Što? -Nemojte stati. Nastavite dalje. -Molim vas.
Imamo neke dobre vijesti. Imamo dobre vijesti, nećemo stati.
Ne. -Nećemo stati. -Ne možemo. Morali bi naći posao.
Nećemo zapravo prestati. -Istina je da nas Amazon voli i mi volimo Amazon.
Nastavit ćemo neko vrijeme. -Ostat ćemo tu. Kao što rekoh,
emisija kakvu znate završava i to nas jako uzrujava.
Publika, ovakve stvari i staza.
Ali tko bi želio vidjeti nas na još velikih avantura?
Putovanja. Putovanja? Specijali, tko želi specijale?
Stvar je u tome... -To je... -Postoji...
Hvala. -Postoji još veliki dio svijeta koji nismo posjetili.
Jako puno ljudi koje nisam uvrijedio. -Puno auta koje on nije slupao.
Točko. Iako je ovo gotovo, Grand Tour nastavlja dalje.
Nastavlja dalje! Nastavlja dalje.
Trebat ćemo štapove za hodanje i pelene. -Hoćemo.
Ovo nije oproštaj od nas nego oproštaj od ovoga.
Želi li netko kupiti šator?
Vidimo se, čuvajte se. -Vidimo se uskoro. -Hvala.
Preveo: x200sx